Марко Ганчев
Малка радиостанция

chitanka.info

И аз въртя антените си към големи

радиостанции със пулса на деня,

макар че имах случай през трагично време

и малките от тях добре да оценя.

Навремето с баща ми слушахме такава

невзрачна станцийка. Бе вече победен

народът и не съществуваше държава,

а тя предаваше поред четвърти ден.

Лишен от щабове, лишен от инструктажи,

каквито беше получавал цял живот,

екипът сам сега успяваше да каже,

каквото би ни казал целият народ.

И казваше го тъй естествено и лесно,

без маршове и без излишна суета,

превръщайки в три дни градчето неизвестно

от околийски център в център на света.

Естествено, не ги очакваше пощада

и те предаваха това без SOS:

„Сега танкетките са долу на площада.

Сега на студиото някой хлопа. Влез.

Сега нахлуват вътре. Колко са? Седмина.

Сега прегръщаме се целият екип“.

За първи път гласът им кадифен премина

в нерадиофоничен хрип и после в хлип.

И ний заплакахме. И всеки се засрами

от другия, че не издържа на тъга.

Да, плачехме тогава трогнати с баща ми,

а точна за какво — разбирам чак сега.

За малките радиостанции, тъй рядко

достигащи световната си висина.

Тъй рядко, Боже мой, и толкова за кратко.

И на каква цена, ах, на каква цена!

1975

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.